Nuotrauka: Nidos žvejų namas. Averse – medinis gyvenamasis žvejo namas ir kiemas. Namo stogas čiukurinis, dengtas nendrėmis, langai su langinėmis, išorės namo sienos apkaltos stačiomis lentomis. Aplink namą auga krūmai, žolės. Fotografuota Nidoje, XX a. I. p. Nežinomas fotografas. Neringos muziejus. V. B-s "Kuršių Nerijos žvejų namas" // Ūkininko patarėjas 1933 m. sausio 13 d. numeris, p. 9
Gražus Klaipėdos krašto pajūris, dar gražesnės Baltijos išskalautos, laisvų vėjų supustytos kapos. Bet užvis gražiausi pajūrio žvejų namai, kupini malonaus jaukumo ir savaimingumo. Lietuvoj būna kelių pavyzdžių (tipų) gyvenamieji namai: vieno galo, kada visą būstą sudaro šalta priemenė ir gryčia arba kambarys; dviejų galų, kada seklyčią nuo gryčios skiria priemenė su kamara arba kaminu — ir, pagaliau, vadinamas kryžiavinis namas, sudarytas iš dviejų, kryžmai susijusių rentinių.
Klaipėdoj pajūrio žvejų gyvenamieji namai yra dar ypatingesni. Jie labai dažnai būna sudėti iš dviejų Įžambiai susijusių rentinių. Tai vienas seniausių lietuviškosios statybos pavyzdžių (tipų), kurio ruimas paprastai dalosi į seklyčią (stabą) ir gryčią (numą). Vidury tarp tų ruimų paprastai būna erdvi priemenė, iš kurios dalies padaroma kamara.
![Nerijos žvejo namo planas](https://vietosdvasia.lt/wp-content/uploads/2023/03/Nerijos-zvejo-namo-planas.png)
Seniausiuos Klaipėdos krašto ir pajūrio namuose visai nėra krosnies. Tik priemenėj būna židinys, kur nuo senų senovės jaukiai rasendavo Vydūno išgarbintoji namų ugnelė. Vargingesnieji gyventojai taip pat neturėdavo atskiros gryčios. Jos vietą užimdavo tvartas arba pastogė gyvuliams ir žvejybos pabūklams laikyti. Pridedamas prie šio aprašymo brėžinys rodo, kad senoviškas Klaipėdos žvejų namas turėdavo šešis kampus. Bet abu rentinius paprastai voždavo – ir tebevožia vienas, stogas. Tik viename įdubime po tuo stogu būna prieangis, o kitame — palėpis.
![Žvejo gyvenamas namas prie Kuršių marių](https://vietosdvasia.lt/wp-content/uploads/2023/03/Zvejo-gyvenamas-namas-prie-Kursiu-mariu-734x1024.jpg)
Aukščiau dedamame paveiksle matome panašų žvejo namą, itin gražiai pastatytą. Jame pryšakinis prieangis paverstas gražia, dailiai aptverta pasilsio vieta — veranda. Namo stogas laužtinis su dailiai papuoštu čiukuru. Senovėj, kai Lietuvoj būdavo dūminės gryčios, pro čiukurą (trikampę skylę stogo, gale) rūkdavo dūmai. Dabar čiukuras tėra tos nebegrįžtamos senovės liekana. Didžiojoj Lietuvoj čiukurą puošia dailiai pjaustytos lentos, dažniausia paukščių pavidalo. Klaipėdos krašte ypatingai dažnai užtinkami dailiai išpjauti arkliukai. Panašius arkliukus stogo kraige matome ir aprašomam paveiksle. Senovės tyrinėtojai sako, kad tie išpjaustymai tai ne vien papuošalai, bet tam tikri, gal nuo stabmeldystės laikų užsilikę aukų ženklai.
Prieš kelis šimtus metų, kai lietuviai ir kuršiai tuos pačius, dievus garbino, kai Rusnės saloj buvo svarbiausioji lietuvių šventykla Romuva, lietuviai dievams įvairias aukas atnašaudavo. Perkūno dievaičio mėgiamas gyvulys buvęs žirgas. Sudeginę žirgą, stabmeldžiai jo kaukolę iškeldavo ant namų stogo, tarytum sakydami: „Štai, dievaiti, tavo auka, mes ją tau atidavėm. Nežudyk musų ir nedegink savo ugningais žaibais mūsų pastogės“.
Šiandien, žinoma, to senovės papročio žmonės nebekartoja. Bet savo trobesius, jau vien grožio dėliai, dailiai pjaustytom žirgų galvom tebepuošia.